UN SERIAL ORIGINAL NETFLIX
Era în beci.
Mi-a rupt până și cămașa
și tot nu m-au crezut.
Nu mă cred niciodată.
Nu mă cred nici că exiști.
Tu mă crezi, nu-i așa, Abigail?
Când eram copil, fratele meu m-a învățat cum să descopăr chipuri în nori.
Puteam să văd chipuri în multe lucruri. În apă, noroi, frunze.
Tapet.
Când am mai crescut, am început să experimentez
cu alcool și droguri, și...
Făceam numai ce nu trebuia.
Așa că...
M-am înscris în armată,
gândindu-mă că mă va îndrepta.
Și a făcut-o.
Anul 2004, al doilea tur în Irak,
compania mea a păzit ruinele unui spital bombardat din Bagdad
și...
Am găsit o fetiță irakiană.
Era arsă, moartă.
Majoritatea oamenilor nu știu ce se întâmplă cu...
Majoritatea nu știu ce se întâmplă cu ochii într-un incendiu.
Într-un foc puternic se...
se topesc.
Precum ouăle moi pe pielea neagră.
Știți?
Și...
M-a afectat foarte tare.
Oricum, șase luni mai târziu m-am întors în State
și curând după, am început să văd chipul fetiței pe peste tot.
În nori, în întuneric, pe pânză.
La dracu, pe peste tot.
Știți?
Corpul ars al fetiței și...
ochii topiți...
curgându-i pe obraji.
La foarte puțin timp după, am început să folosesc iar.
LOS ANGELES, CA
Într-o noapte am luat puțin LSD și o văd.
ACUM NOUĂZECI DE ZILE
Ieșea din nenorocitul de tapet.
Se uita fix la mine.
Deși n-avea ochi, dar așa simțeam.
Am luat un ac de cusut
și nu mă puteam gândi doar la cum să...
cum să opresc asta.
A părut o idee bună atunci.
Am orbit.
Dacă eram orb, nu mai puteam vedea nimic, corect?
Dar încă o văd.
Nu pot vedea nimic altceva.
O văd pe ea.
Copil rumenit cu ochii topiți.
Îi văd chipul tot timpul.
Îl văd chiar acum.
Știți?
Dar...
Sunt aici.
Nu mai consum de două luni.
E puțin cam târziu.
M-am bazat pe năravul meu ca să scap de chipul ăla
și din cauza asta nu se va întâmpla niciodată.
De asta sunt aici.
Două luni.
Mulțumesc, Gordon.
Ne bucurăm că ești aici.
Vrea cineva din cei noi să ne povestească?
Luke, ce zici?
După povestea asta? Glumești?
Vrea cineva o monedă de nou venit?
De treizeci de zile de sobrietate?
ACUM DOUĂ ZILE
Șaizeci? Nouăzeci?
- Mulțumesc. - Cu plăcere. Luke, dependent de droguri.
- Bună, Luke! - Bună!
De fapt, nu prea știu ce să spun.
Nu am fost niciodată sobru un timp atât de îndelungat.
Nouăzeci de zile.
Așa începe.
Unu.
LUKE
Doi.
Trei.
Patru.
Cinci.
Șase.
Șapte.
El este, omul pe care l-am văzut în beci.
Am căutat cu mama ta în tot beciul, amice,
și nu am găsit nimic acolo.
E normal. Copiii au prieteni imaginari și coșmaruri.
Dar...
Spune, te ascult.
Casa asta e periculoasă, tată. E periculoasă.
Băieți, o să avem un talcioc pe cinste.
Da.
A văzut-o cineva pe Nellie?
Ciudat.
Era aici.
E în regulă, mă gândeam că poate vrea nasturii ăștia vechi drăguți
- pe care i-am găsit sus. - Nasturi?
M-ai păcălit! Micuța mea Houdini.
Uite!
Îmi dai mie pălăria?
Cred că e prea mare pentru tine.
Nu știu. Se face mare.
Da, o pălărie pentru băieți mari.
O vrei?
Ești băiat mare acum.
Băieții mari știu să facă diferența între imaginar și realitate.
Ce zici, campionule?
Îți place?
La nebunie!
De unde știi asta?
E o chestie între gemeni.
Duceți-vă la joacă!
Sunt atât de multe lucruri sus.
Drăguț.
Am un sentiment de déjà-vu acum.
Ce vezi?
Două mese, culori gălbui.
Patru zone de lectură.
Rafturi suspendate și piele.
Mama și tatăl stând în fotolii față în față.
Câteva mai mici pentru doi...
nu, trei copii
care se joacă într-un loc de joacă comun.
Cărțile copiilor sunt pe raftul de jos
ca băiețelul din scaunul cu rotile să poată ajunge la cărțile lui favorite.
Ce descriere detaliată.
Ei bine...
Rafturi și piele cu siguranță.
Și văd un accident dacă nu dai alea jos.
Corpuri balansându-se înainte și înapoi chiar acolo.
Da. Mă ocup de ele.
Probabil că sunt alergic la a patra treaptă.
De câte ori ajung aici vreau să recidivez.
Bine.
Dacă ți-ar place nu ai face-o bine.
"Un inventar al curajului și moralității."
"Suntem la fel de bolnavi ca secretele noastre."
Bine...
Să vedem.
Am băgat-o pe Shirley la cheltuieli de mii de dolari.
Am mințit-o pe Theo fără să clipesc. Am furat de la Steve de nenumărate ori.
I-am frânt inima lui Nellie. Am ratat nunta ei.
L-am jefuit până și pe ticălosul de taică-miu.
Dar ultima nu mă afectează prea tare.
Încearcă să furi morfina mamei tale de pe patul de moarte.
Probabil că aș fi făcut-o, dar nu mi-a dat șansa asta.
Cel puțin mai ai alte rude.
- Cineva cu care să te împaci. - Da.
Dar am făcut niște lucruri nasoale, Joey.
Cine n-a făcut-o? Sunt pe drumuri de la 13 ani.
Nu sunt pagini în caietul ăla să scriu tot ce am făcut.
Nu știu cât de mult să mă întorc în timp. Să scriu despre liceu?
Cum am furat bani din geanta mătușă-mii pentru bere
sau încep cu: "Am trăit o vreme într-o casă bântuită"?
Ești bine? Da.
Ceva te tulbură în seara asta.
Ce m-ar putea tulbura într-un loc ca ăsta?
N-ai mai consumat de nouă luni, Joey.
Nouă luni.
Sobrietate, ai ajuns la termen. Ca un bebeluș gata să se nască.
Să fii sobru nouă luni e enorm.
Ora zece. Se sting luminile.
Serios, ce se întâmplă?
Cum merge cu treapta.
Știi.
E greu.
A patra mereu e mai grea.
Am vrut să-ți spun.
- Fratele tău a sunat mai devreme. - A sunat Steve?
- A vrut să știe dacă ești aici. - Tipic.
Ar trebui să-l suni mâine. Să-i spui de monedă.
Nu știu.
N-o să creadă.
Niciodată nu cred.
- E genul lor. - Nu știu.
Sora ta, cea care te-a adus, părea să creadă în tine. Foarte mult.
Ei bine...
E o chestie între gemeni.
E ora zece, Joey.
Înapoi la închisoarea femeilor.
- Pe mai târziu. - Noapte bună!
Du-te!
Luke. Ești gata?
Sunt gata.
Dau drumul la trei nasturi.
- Ești gata? - Am zis că sunt gata.
Au ajuns?
Am doi.
Am trimis trei.
Au ajuns doar doi.
Probabil că unul s-a înțepenit.
Poate mai poți arunca și alte lucruri ca să-l miște.
Ce să arunc?
Erau niște pietre în grădină. Unele drăguțe.
Abigail mi-a arătat una în...
Clara...
Mai era cineva acolo?
Cine?
Dna Dudley sau Theo?
- Ți-e teamă. - Nu, nu-mi e.
- Se vede. - Cum? Pentru că mi-e teamă.
Nellie, mai ești acolo?
Sunt aici.
Am avut dreptate.
Nu-i nimic. Probabil că a fost Theo,
făcând glume.
Clara.
Nellie!
Iisuse!
Șapte dimineața. Micul dejun în zece minute.
Probabil că știți cu toții,
Joey a decis să renunțe la tratament în mijlocul nopții.
Asta se întâmplă când uităm de ce suntem aici.
Știu că veți avea sentimente puternice legate de asta.
Unii mai mulți ca alții.
Este un moment la care toți trebuie să fim atenți,
mai ales cei noi.
De aceea, în timpul programului, se descurajează
relațiile personale în primul an.
Nu suntem într-o relație.
Orice fel de relație.
Ne atașăm de oameni în timpul recuperării.
Suntem prieteni.
Cum vă așteptați ca oamenii să treacă prin asta fără prieteni.
Nu o facem.
Una din cele mai mari probleme care se întâmplă,
iar asta doar uneori, și nu spun că este vorba de tine, Luke,
este că atribuim recuperarea noastră altcuiva în loc de noi înșine.
Te bazezi prea mult pe un alt dependent de droguri?
Rahat!
Nu am ajuns aici pentru că suntem de încredere.
Luke.
- Sunt în regulă. - Luke. Mă duc să iau puțin aer.
La dracu! Luke?
Luke, ești bine acolo?
Bună, sunt Nell.
NU MĂ CĂUTA!
- Lăsați un mesaj. - Bună!
Sunt eu.
Am avut un moment.
Noaptea trecută, unul din...
Știi despre ce vorbesc.
Vreau să știu doar dacă ești bine.
Nu am telefon
și nu mă găsești la centru,
dar poți suna acolo, sună acolo și lasă-mi mesaj.
Mă întorc diseară. Trebuie doar să găsesc o prietenă.
Și nu te îngrijora.
Sunt bine.
Vreau doar să știu că ești bine.
Știi.
Da, bine.
Du-te dracu!
Învață să conduci!
De unde ai știut unde sunt?
Știu pe unde umbli.
E în regulă.
Haide! E în regulă.
Am găsit-o. Ne întoarcem. Ajungem în 20 de minute.
Aici nu este hotel, Luke. Știi asta.
Suntem ocupați complet, avem nevoie de paturi
pentru cei care vor să-și revină.
Dacă fugi, renunți la locul tău, așa merge.
- Te rog. Paige, te rog. - Încearcă la un adăpost.
E ultimul loc unde ar trebui să se ducă. Găsește droguri. Deja e...
Am nevoie de un loc unde își poate reveni în siguranță.
La naiba, Luke...
Îmi pare rău.
Dar v-ați făcut-o singuri.
Futu-i!
Are dreptate. Știam regulile când am plecat.
Ești bine?
Da.
Doar că nu prea am dormit bine azi-noapte.
Ți-am spus să nu vii după mine. De ce ai făcut-o?
Îmi pare rău.
Trebuie să te duci înapoi.
Nu trebuie să o dai în bară și tu, dacă am făcut-o eu.
Am o idee.
Dacă găsesc un motel, atunci...
Ai bani?
- Nu. - Poți să găsești?
- De la sora sau de la fratele tău? - Nu.
- Îi poți suna? - O să găsesc. Bine?
O să fie bine.
O să găsesc un loc unde să stăm în seara asta.
Și mâine.
Și te lași de droguri iar.
Îți voi fi alături.
Până la capăt, așa cum ai fost și tu lângă mine.
Și găsim un alt loc.
Promit.
Ți-a mai rămas ceva?
Da.
Ar trebui să ne ajungă o parte din drum.
Haide!
Ai curaj, omule. Cât ai așteptat de dimineață?
Înainte să sar zidul?
Nu prea mult.
Tot nu-mi vine să cred că ai venit după mine.
Într-un fel, sora mea mi-a zis să vin.
Nu chiar...
Ea...
Avem o legătură mentală. Suntem așa de mici.
E o chestie între gemeni.
Știi... O dată mi-am rupt piciorul,
și...
Nell m-a sunat câteva minute mai târziu...
și se uita la TV, iar glezna ei a luat-o razna.
O durea ca naiba. Nu știa de ce. A ținut gheață pe ea timp de o oră.
- Tâmpenii. - Nu, este adevărat.
Știi...
Sunt momente când îmi amintești de ea.
Iar ea... A crezut mereu în mine.
Restul familiei nu prea a făcut-o, dar...
singura persoană care crede în mine ca ea ești tu.
Așa că da, bineînțeles că am venit.
Și ea ar fi făcut-o pentru mine.
Futu-i!
Ești bine?
Da, sunt...
Nu știu, îmi e frig.
Ascultă, când ajungem acolo, să stai puțin în spate.
Nu vreau să-ți vadă ochii.
- O să-și dea seama, bine? - Da.
Mereu știe.
- Luke. - Bună, Leigh!
Ce faci?
Ce... surpriză.
Ce faci...?
- Cum mai ești? - Sunt bine.
Sunt foarte, foarte bine. De fapt, n-am mai folosit de 90 de zile.
Grozav!
Se vede, arăți diferit.
Mulțumesc.
Așa de bine, încât am primit un permis de o zi.
Steve este aici?
Nu este.
Se întoarce curând?
Trebuie să vorbesc cu el despre ceva.
Nu ți-a spus?
Ce să-mi spună?
Steve nu se întoarce curând. Probabil niciodată.
Nu mai locuiește aici.
Stai, cum?
Ne-am separat acum o lună.
De ce?
Prefer să nu vorbesc despre asta.
Bine.
Ascultă, sunt curat.
- Cum am zis, de 90 de zile. - Și am spus că este grozav.
- Leigh, trebuie să împrumut niște bani. - Iisuse, Luke.
- Nu, nu este pentru așa ceva. Am... - Am discutat despre asta de atâtea ori.
Este pentru un hotel. Sau dacă ne lași să stăm aici...
Știi că nu se poate. Știi asta.
Bine.
Bine, îmi poți...
Îmi poți da adresa lui Steven atunci, te rog?
Nu cred că este în oraș.
Chiar dacă nu e.
Sunt mândră de tine, sunt.
Dar trebuie să vorbești cu Steven.
Știi ce o să spună.
Nu pot să fac asta acum. Lucrurile sunt deja neplăcute.
- Nu vorbești serios. - Ba da.
ACUM DOUĂ LUNI
Îți pun un telefon de jucărie la gât
și trebuie să-l porți toată ziua, poate chiar mai mult.
Un telefon de jucărie?
Da, e ca Litera stacojie, pentru încălcarea regulii.
Folosirea improprie a telefonului. Dacă te prind, porți telefonul,
ca să fie un exemplu care să-i sperie pe ceilalți.
Nu poți suna în primele 30 de zile dacă nu ai permisiunea unui asistent.
Cam dur, nu? Nu e mai dur ca o supradoză.
Dependenții de droguri...
suntem foarte instabili în perioada de început.
De aia ne confiscă telefoanele mobile, în caz că cineva vrea să-și sune sursa.
Da.
Dacă vrei să-ți suni mama?
Pentru unii de acolo, sursa lor este mama.
- Serios. - Așa este.
Deci...
Luke mi-a zis că ești scriitor.
Ți-a zis? Mă surprinde că a menționat asta.
De unde îți vin ideile?
Scriu despre case bântuite, în mare parte.
Și oameni bântuiți. Mă tem că nu ducem lipsă de ei.
Trăsătură de familie. Și Luke este un scriitor grozav.
- Da? - Nu sunt.
Nu mai fi modest. E foarte talentat.
Ar trebui să le arăți...
povestirea despre mica prietenă imaginară din grădină.
- O știi pe aia? - Da.
- Abigail. - Da.
Apare și în una din cărțile mele.
Ceva îmi spune că Luke nu va suferi din cauza asta.
E doar un eseu.
Nu e nimic.
Tot îi spun să o publice.
Sub numele lui.
Poate să-și ia un loc frumos ca ăsta pentru el.
E minunat aici. Aveți totul.
Ce vă mai trebuie? Nu prea mai aveți ce face...
poate să umpleți locul cu niște copii.
Joey, ești prima dată la dezintoxicare?
Departe de asta.
Unii dintre noi suntem dependenți de centrele de tratament.
Nici pentru Luke nu este prima dată.
Și ce e diferit de data asta? Trebuie să fie ceva.
- Știi cum se definește nebunia. - Steve.
"Să faci același lucru iar și iar...
și să te aștepți la alt rezultat."
Așa-i, omule. Sunt toate diferite, însă. Fiecare zi diferă de cealaltă.
Fiecare nevoie diferă de alta. Fiecare ședință e altfel.
Corect. Nu sugerez că nu ați lua asta în serios.
De data asta...
vorbesc doar în numele meu.
Am primit mai mult ajutor.
Și ofer mai mult ajutor.
Deci,
într-un fel, ai putea spune
că pare același lucru mereu,
dar nu e nebunie.
Ce se întâmplă pe străzi e nebunie.
Bineînțeles.
Asta înseamnă recuperare.
Același lucru, iar și iar,
în ciuda rezultatului, în ciuda unui regres,
sau în ciuda unei recidive nenorocite totale.
Nu înseamnă că trebuie să te oprești pentru că se repetă.
Cândva, la un moment dat. Când ne hotărâm să ne dezintoxicăm,
nu o facem pentru că ne așteptăm să fie foarte interesant.
Poți să aduci o prietenă când ai permis de o zi?
Da. Se întâmplă.
Doar că n-am avut chef înainte.
O placi.
O admir.
Tu nu?
Simt că și-a pus viața în ordine.
Cred că ai vrea să pot face și eu asta.
Înțeleg.
E încântătoare.
Știe să vorbească, e nostimă.
- Da. - Dezarmantă, ai putea spune.
Chiar "șireată".
Șireată?
Doar zic.
Știi că a stat trează pentru mine.
În prima săptămână când eram în sevraj.
Ai văzut pe cineva în sevraj, Steve?
Nu.
E un iad.
E...
Tremuri de frig tot timpul.
LA în iulie, fără aer condiționat, îngheți.
Te dor mușchii, înțepenești, ți-e greață, tremuri.
- Nu știam. - Ea știe.
Pentru că a trecut prin asta. M-a îndrumat, a parcursul drumul cu mine.
Minunat.
Futu-i, Steve!
N-o cer de nevastă.
Am vrut doar să aduc o prietenă la cină și nu-i dai nicio șansă.
Probabil că nu.
- De ce? - Pentru că nu mai am de dat.
Ți le-am dat ție pe toate.
Vreau doar să ai grijă, atâta tot.
Sunt bine, Steve.
Oricum, este o persoană bună și are o influență pozitivă.
Dacă o cineva este o persoană bună, doar pentru că îți pasă de ei,
nu înseamnă că nu te pot răni.
Ești un om bun, Luke.
Și te iubesc. Și...
știi.
Mulțumesc, Steve.
Mă bucur că am sărbătorit reușita asta.
E ce mi-am dorit. Să fiu curat o lună ca tu să mă faci să mă simt oribil.
- Luke. - Du-te dracu!
Iisuse, Steve. E frig ca dracu aici.
La dracu!
Bună, Luke!
Bună, Steve!
Nu e ce pare.
Îți e frig?
- Da. - De unde ai știut unde să mă găsești?
Știi ceva, am 200 de dolari aici.
Dă-mi iPadul ăla,
păstrezi banii și vinzi camera aia veche.
Îmi trebuie iPadul.
Rămâne aici.
Dumnezeule, l-am văzut intrând. Am crezut că ai pus-o.
Totul e în regulă.
Ar trebui să ajungă pentru o noapte, două.
Și niște mâncare. Aici.
Grozav, Luke.
La naiba! E frig în seara asta. Îți e frig?
- Unde suntem? Pe strada 7? - Da, aproape.
Mai avem câteva străzi.
Vreau un hotel curat, fără drogați pe trotuar.
Nu știu dacă mai pot merge câteva străzi fără să mă piș.
Mă...
duc până la toaleta drogaților și vin imediat.
Scumpule.
Ai febră?
Poate.
Sunt mâinile și picioarele, știi? Mă dor mușchii.
Nu, sunt bine.
Vreau să...
Mulțumesc.
Pentru că m-ai căutat.
Înseamnă mult.
Cu plăcere.
E în regulă.
Ce faci? Mă întorc repede.
Bine.
Haide să plecăm!
Joey?
La dracu!
Joey?
Luke, dependent de droguri.
- Bună, Luke! - Bună!
De fapt, nu prea știu ce să spun.
Știți,
nu am fost niciodată sobru un timp atât de îndelungat. Nouăzeci de zile.
Așa începe.
Mi-au trebuit zece ani ca să ajung la o abstinență de 90 de zile.
A ajuns la treapta a patra, care mă învinge întotdeauna.
"Un inventar al curajului și moralității."
Mi s-a spus în multe feluri în viața mea,
dar curajos nu.
Am fost întotdeauna un copil fricos,
am crezut...
am crezut că o să devin mai curajos pe măsură ce cresc,
dar...
Nu am făcut-o.
Mi-a fost teamă de orice.
Mama s-a sinucis când aveam șase ani.
Împreună cu fratele și surorile mele am locuit cu o mătușă,
eram doar un copil.
Încă nu știam ce înseamnă moartea.
Așa că am așteptat...
să se întoarcă.
Și, în fiecare noapte,
mă uitam pe fereastră pe măsură ce mașinile veneau de după colț,
sperând că se va opri una, iar mama va ieși din ea,
să mă ia acasă.
De câte ori vedeam farurile de după colț,
mă ridicam în pat
și mă uitam pe fereastră plin de speranță.
Unu, doi, trei, patru, cinci, șase, șapte.
Dar continuau să conducă.
Luminile stopului erau cele mai dureroase.
Ca niște ochi roșii în întuneric, luând speranța mea cu ele.
Bineînțeles, mama nu s-a întors niciodată,
dar alte lucruri, de când eram copil, s-au întors.
Probabil că de aia m-am apucat de droguri în primul rând. Știți?
Ca să scap de lucrurile alea.
Mă abțineam,
o săptămână, o lună.
Dar mereu le simțeam furișându-se.
- Așa că foloseam. - Nu e real.
Familia mea nu o să creadă asta.
Nu prea m-au crezut niciodată. Și nu-i învinovățesc.
Știți, i-am dezamăgit de atâtea ori. Am mințit, am furat.
Haide, știți la ce mă refer.
Probabil că...
nu voi ști niciodată cum e să fii înșelat așa.
Sper să nu aflu niciodată.
Îmi pare rău.
Vreau să-i mulțumesc asistentei mele, Paige.
Și tuturor de la Casa pentru Recuperare.
Și...
cuiva special, care m-a susținut mereu.
Mulțumesc.
Orice drogat singur...
se află într-o companie nepotrivită.
Așa este.
Mulțumesc.
Nu am putut să o ajut.
Te-am așteptat să suni.
- Trebuie să-ți spun ceva. - Ascultă, știu că am dat-o în bară. Bine?
Dar nu m-am drogat. N-am făcut-o. Și mi-e atât de frig,
iar brațele și picioarele mi-au înțepenit.
Am...
doar am nevoie de un pat. O canapea.
Dorm pe podeaua aia nenorocită. Te rog!
Te rog, lasă-mă să mă întorc. Te rog!
Unde ești? Venim să te luăm.
Unu, doi, trei, patru,
cinci, șase, șapte.
Ești treaz.
Da, pentru că...
ești trează.
Iar am văzut-o.
Pe Doamna Gât-Întors?
Mama și tata nu mă cred.
Niciodată.
Spun că este un coșmar, dar e reală.
Știu că este.
Am o idee.
Ai nevoie de șapte și îi aranjezi așa.
De ce șapte?
Mama, tata,
Steven, Shirl, Theo,
eu, tu.
Trebuie să fie șapte.
Ajută dacă îl atingi pe fiecare și numeri cu voce tare.
Unu, doi,
trei, patru,
cinci, șase, șapte.
Te apără.
Uneori trebuie să o faci mult timp. Adică foarte mult timp.
Nu uita să numeri.
Unu, doi,
trei...
Patru, cinci, șase, șapte. Unu, doi, trei, patru,
cinci, șase, șapte.
Unu, doi, trei...
Vino acasă, iubirea mea.
Steve.
Îmi pare rău, nu am...
Nu am putut să o ajut.
Îmi este... Îmi este atât de frig.
Nu am...
Brațele și picioarele mi-au înțepenit.
Și...
sunt...
este...
parcă sunt în sevraj, dar nu am luat nimic.
Nu am luat nimic...
Dar...
Dar m-am simțit la fel.
Mă crezi, nu?
Trebuie să vii cu mine.
Trebuie să vii cu mine, Luke.
Cum? De ce?
E Nell.
Nell a murit.
Cum?
A fost... S-a sinucis.
Nu.
Stevie...
N-a fost.